10.7.2016 8:07:13
"Možná působím trochu paranoidně, odmítám ho nechat volně pobíhat, když jdeme po chodníku těsně vedle silnice nebo na nástupišti vlaků."
Tak to jsem asi taky paranoidní, ovšem dosud jsem to považovala za běžný postup, a sama sobě vyčítám každou mezeru v bezpečném chování, na kterou přijdu až následně, i když k ničemu nedojde, prostě mi jen tak prolétne hlavou, co jsem nechtě podcenila. Souhlas rovněž s ponecháním dvouletého dítěte samotného na dece (i kdyby to bylo absolutně klidné dítě), to je naprosto mimo mé chápání, před očima vidím asi tak tisíc katastrofických scénářů, a zdaleka se netýkají jen vody. K vodě teda chodíme zásadně jeden dospělý na jednoho neplavce, když už nouzově a fakt na chvíli připadne více dětí na jednoho dospělého tak jsme zásadně v brouzdališti nebo dětském bazénku a děti poblíž u sebe. S dvojčatama je to vyšší level... Já teda dohlížím i na děti plavce, když to nemám jak jinak udělat, tak mám neplavající mrně u sebe ve vodě v náruči, ale jen tam, kde plavec dosáhne na dno. Pokud je tam hlubší voda, tak jsem i s mrnětem na břehu a sleduju to plavající dítě s připraveným krizovým plánem (napřed si vyhlédnu, kam nebo komu vrazím toho prcka abych se mohla okamžitě vrhnout do vody, na sobě tolik oblečení, abych byla schopná zasáhnout) a plavec nesmí příliš daleko. Pokud nemůžu na plavce dohlížet, tak nesmí v žádném případě do vody sám, vždy s někým dalším, třeba i dalším dítětem plavcem, a pokaždé mi musí předtím odříkat, co by dělali, kdyby se ten druhý topil. To ale fakt nemám ráda, a musím mít jistotu, že oba umí dobře plavat. I tak vím, že nemusím být dostatečně pohotová a rychlá, a nevím, jestli bych měla kapacitu zachraňovat někoho cizího, prostě bych ho asi přehlédla. Když bych ho viděla, tak se samozřejmě pokusím ho vytáhnout, ale mám obavy, že bych si ho nestačila všimnout, zaneprázdněna hlídáním svých dětí. Asi tříletý syn mi taky vklouzl do velkého bazénu, když jsme šli po břehu, z mého pohledu dostatečně daleko od okraje ... No evidentně to nebylo dostatečně daleko, a byl pod vodou v mžiku, vůbec jsme to dva dospělí (!) nebyli schopni postřehnout, okamžitě ho vytáhla paní, která byla v bazéně hned u toho okraje. Pak mi pětiletá dcera hupsla v zimě do rybníka, když jsme krmili kachny, NAŠTĚSTÍ tam bylo mělko, byl to neuvěřitelně rychlý okamžik, a nikdo dodnes netuší, jak se to stalo, prostě stála vedle nás na břehu, a najednou se vynořila z vody a pohoršeně vykládala, jak ji kapři ozobávali nohy ![]() Taky jsem ještě za bezdětna tahala z přehrady asi devítiletou sestřenici, fakt dobrou plavkyni (chodila plavat závodně). Ze břehu jsme na děcka koukali tři dospělí (!) a hromada dalších koupajích se lidí, vypadalo to, že holka dovádí s ostatníma dětma, prostě tam tak sebou plácala, až mi jako první docvaklo, že se topí. Připadalo mi jako věčnost, než jsem se k ní dobrodila a doplavala, od té doby vím, že záchrana zabere až příliš času. Tehdy to dopadlo hodně dobře, ale stáli u holky všichni svatí. Mám z vody velký respekt, i když ji miluju. Pobyt s dětmi u vody považuju za jednu z nejvíc vyčerpávajích záležitostí. |
![]() |
8.7.2016 6:13:51
Ano, hrozné. Měla jsem takový příšerný sen, šla jsem s dvouletým po silnici kolem hluboké kalné vody a on tam jen tak mimochodem žbluňknul. Zajela jsem za ním s myšlenkou, že tam zhyneme oba, ale nemohla bych neudělat nic (neumím plavat pod vodou, potápět se a tak). Možná působím trochu paranoidně, odmítám ho nechat volně pobíhat, když jdeme po chodníku těsně vedle silnice nebo na nástupišti vlaků. On je trochu nevyzpytatelný, u starších dvou dětí jsem tak obezřetná být nemusela. Ale jít na koupaliště sama se dvěmi malými dětmi a očekávat, že dvouleté zůstane poslušně na dece, to už mi připadá hodně naivní. Chodíme minimálně dva dospělí na dvě až tři děti (neplavce s rukávkama).
|
Lei |
![]() |
7.7.2016 19:39:06
Ano, stejná vzpomínka, dcera ve stejném věku pod vodou, hlavička zvrácená a s naprostým klidem se tam vznáší...fuj. A to jsem stála vedle ní. To, že (zejména) děti nekřičí, když se topí, vím, a snažím se na to myslet.
|
Drop |
![]() |
7.7.2016 18:33:50
to jsou příšerný zážitky, prý jsem se taky topila v Berounce, rodiče sahali pod vodu a nic nenahmátli několikrát po sobě, pak se jim to podařilo
dívat se z vedlejšího bazénu musela být hrůza, asi jako když my jsme se koukali, jak náš 2 letý se prochází po parkovišti mezi couvajícíma autama a my byli v protisměrtu na jezdících schodech a nemohli jsme dělat nic než vyjez nahoru a pak rychle seběhnout naprostý souhlas s tím, že víc jak s jedním neplavcem bych do bazénu, ani na koupaliště nešla, letos se zdá, že už dcera umí plavat, tak si po 9 letech konečně zaplavu, tedy už sebou budu mít jen jednoho neplavce |
Krajina v červnu |
![]() |
7.7.2016 17:24:00
Kdysi jsem byla na koupaliště sama se dvěma nejstaršími dětmi, měly dva a čtyři roky. Staršího syna jsem vozila na zádech ve větším bazénu, dcerku jsem nechala na břehu s tím, že se vystřídají. Jenže najednou malé spadla hračka do brouzdaliště, ona se naklonila a spadla. Voda by jí sahala asi tak po prsa, kdyby se postavila. Jenže ona to neudělala. Ležela rozplácnutá na dně brouzdaliště, v růžovém čepečku. Nikdo si jí nevšiml. Já se honem snažila vyhrabat se z bazénu, ale ke schůdkům bylo daleko a syn se mě držel jako klíště a odmítal se pustit. Křičela jsem, ale nikdo si ničeho nevšímal. Nakonec se mi podařilo kluka doslova setřást (naštěstí ve vodě dosáhl, protože na to jsem v tu chvíli vůbec nemyslela) a přelézt do brouzdaliště. Dceru jsem vytáhla, v tu chvíli se k ní naštěstí už rozběhla i moje známá, která jako jediná na celém koupališti si všimla, že se něco děje. Malá byla v pořádku, ani si nelokla, akorát plakala, že se "utopila". Od té doby odmítám chodit do vody s více než jedním malým neplavcem.
|
Filip Tesař |
7.7.2016 15:35:49
To je myslím přesný.
Taky mi dvouapůlletá dcera takhle udělala "hup", ale já byl hned vedle ní, instinktivně jsem po ní šáhnul, dodneška vidím, jak se vznáší ve vodě těsně pod hladinou, vlasy rozprostřený jak Viktorka. Taky se hned oklepala (vlastně ani netušila, že se něco stalo, věděla jen, že jsem jí necitlivě chytil pod žebrama) - já až podstatně později. |
jentakj |
7.7.2016 14:38:56
Topila se mi dcera na koupališti - já se na dece jen trochu otočila, byla jsem už v šatech, ona udělala hup a hup a tam nestačila - vedle byl nějaký tatínek se svým dítětem a aby asi nepřekážel, poodešel o kus dál. Skákala jsem do vody jak jsem byla, dlouhá sukně na to nic moc a doufala jsem, že ji na správným místě nahmátnu. Podařilo se, vytáhla jsem ji za vlasy. Nepochopím, že ten cizí tatínek, když ji tam viděl, tak po ní nesáhl a nepomohl jí. Tehdy mi bylo strašně, ona se oklepala rychle a já nebyla schopná hodně dlouho se postavit, jak jsem se vyděsila.
A v našem bazénu se utopil malý chlapec - snad 3 roky. A nevšiml si toho nikdo, spadl do vodu v místech, která nejsou na plavání, tudíž ti, co tam blbli, si tělíčka u zdi nevšimli. Až pozdě. |
Filip Tesař |
7.7.2016 14:19:45
Tohle je specifická situace, s těma kruhama. Ale fakt je, že lidi mívaj, až na výjimky, o topících se zkreslenou představu: topicí se mává rukamka a volá nahlas "Pomóc, pomóc!" Jenže tak to ve skutečnosti vůbec nevypadá (daleko spíš tonoucí se usilovně šlape vodu a má co dělat, aby se nenalokal vody, hlavu má zvrácenou). A děti kór - u dítěte to můžou bejt vteřiny, dojdou mu síly a zajednou pod hladinu, kde upadnou do limbu (vůbec nic si třeba nepamatujou, na břehu vykašlou vodu a pamatujou si jen do chvíle, než zajely pod hladinu). A hodně malý děti - neplavci můžou při brodění zakopnou a jak jsou pod hladinou, to samý... Plavčíci sledujou prej hlavně děti.
|
Lei |
![]() |
7.7.2016 12:56:08
Vůbec to nechci zlehčovat, ale řekla bych, že plavčík je něco jako celník - ví, kam koukat a jak vodní plochu sledovat. S klukem se převrátil kruh, to bylo vidět dobře. Umím si představit, že okolosečachtající nic nezaregistrují - jsou pohrouženi ve svou zábavu...
|
Další akce nalezte zde
Další recepty nalezte zde
(C) 1999-2024 Rodina Online, všechna práva vyhrazena.