Váš článek jsem četla ještě kdysi, když jsem byla těhotná. Celkem mě to zarazilo, co mě vše čeká. Dnes s hromadou zkušeností se mnohu připojit. Vždy, když mi někdo podobný tuto větu řekl, okamžitě jsem si na Vás vzpomněla. Otázka, proč to někoho zajímá mě překvapuje. Moji kluci - dnes 2,5 let jsou též moc velcí pomocníci. A nechávám je u toho. Vždyť od koho se to mají naučit, než od osoby, která je s nima pořád celý den. Já se pak ráda chlubím, jak moji malý " nemotorové " jsou šikovní. U doktorky se mi stalo, že mě ostatní monomaminky chválili, jak klucí si vše po sobě v čekárně uklidili a já jen sklízela jejich průkazy do kabelky a nemusela jsem se bát, že nějakou hračku neuklidí. Věřte byla jsem v tu chvíli jak pávice a u srdíčka mě hřálo, že moje vytrvalost k něčemu je. Ale hlavně je důležité za vše je chválit. Dělá jim to moc dobře - vždyť to jsou chlapi.
Předchozí