Přidat odpověď
taky se hlásím k podobně postiženým, vnitřních zábav tohoto typu jsem měla postupně cca od puberty několik, na některé si vzpomenu sem tam i ještě ted, ale nijak mi to nebrání normálně fungovat - vystudovala jsem VŠ, pracuju, mám děti a rodinu. Prostě to je taková moje podivnůstka, odborník by asi řekl něco o mírné obsedantně-kompulzivní poruše nebo neuróze, ale dokud mi to nevadí v normálním životě, tak to neřeším. Pokud to ale synovi samotnému vadí, tak bych se zašla poradit k psychologovi či psychiatrovi, jak to překonat.
Předchozí