Asi se toho na tebe i najednou víc nahrnulo...ostatně, po Vánocích má "depku" plno lidí - ten shon a pořád něco a pak najednou...nic...a když už jsi v léčbě delší dobu, o to snáz...to, že teď brečíš, to nevadí...je to jedna z forem toho, jak to ze sebe dostat....zkus koukat dopředu,chtěla jsem ti napsat podporu a to, že i kdyby, tak PL není tak hrozná varianta... to, že zkusíš věci a budoucí možnosti vidět reálně a uděláš si nějaký svůj plán, to ti může dát klid...všechno vypadá hůř, když je to neznámé...snad ti třeba i doma mohou pomoct, když naznačíš, čeho se bojíš... drž se, uvidíš, nějak to zvládneš!!
Já po synově úraze byla pořád statečná a pak mě to úplně zlomilo... zase se to srovnalo... je to trochu nahoru a dolů, ale když s tím počítáš, tak se s tím dá žít...beru to tak, že jednou je hůř, jednou líp...a rodina to taky tak nějak zkouší brát