Přidat odpověď
Mela jsem kamarada, ktery kamaradstvi povazoval za vic, nez jsem si uvedomovala. V emigraci jsme vsichni meli ruzne problemy se vsim moznym a kazdy se s tim poradal, jak umel. Setkali jsme se ruzne par tydnu po prichodu a zadosti o asyl, driv jsme se neznali. On se upnul na mne a asi se povazoval za meho partnera, ackoli jsme se setkavali jen ve spolecnosti vsech ostatnich a krome toho mi volal. Pak mi zacal volat casteji a casteji i do prace, coz mi zpusobovalo problemy, domu, kdyz jsem se nechtela s nim setkat jen sama, kolikrat i o pulnoci, zacalo mne to dost stvat a nebrala jsem telefon. Jeden patek volal a volal, nakonec po pulnoci jsem to zvedla a jecela jsem na nej, at mne neotravuje. Bydlel na koleji. Rekl mi, ze si teda podreze zily. Ja ho nebrala vazne, Po par mesicich v nemocnici a na psychiatrii mi volal a dekoval, ze jsem se na to nevykaslala. Potkal tam hezkou sestricku a po nejake dobe se ozenil. Kontakt s nim za ta cela leta nemam zadny.
Předchozí