Přidat odpověď
ano, pocit, že jsem v koutě a není úniku - dlouhodobé vztahové problémy
dostalo mě z toho - setrvačnost žití (žila jsem v nějaké mlze), možná nějaká vnitřní touha žít (jak psala angrešt), knihy, co mi najednou přicházely pod ruku s určitými tématy, které se mě jakoby týkaly nebo jsem si v nich něco našla, svým způsobem i "psychoterapie na rodině.cz"
v pubertě jsem na sebevraždu myslela dost často, dokonce jsem i promýšlela způsoby, ale nejvíc jsem si představovala, jak to asi vemou ostatní kolem mě - dneska už vím, že život jde dál...
určitě pomoc psychologa nebo psychiatra nebo někoho, kdo umí vyslechnout a je pak lépe, někdy jen to vyslechnutí nestačí, někdy je fakt třeba ten odborník
Předchozí