"S mou (nediagnostikovoanou) poruchou pozornosti nedám stereotypní práce ani chvilku. Jak nemám setrvalý stres a voatilitu a zahlcený mozek přemýšlením nad něčím úplně novým, tak dělám chyby téměř ihned. Třeba po hodině. A to se to s věkem spíš lepší".
Půlko, můj podobně postižený mozek se nelepší, mám pocit, že spíš naopak
![~e~](/g/s/30.gif)
Já bych 10 hodinovou dobu nebrala, pokud není možnost HO, nechtěla bych, aby děti byly 12 hod v instituci, pokud by tedy vůbec nějaké měly tak dlouhou provozní dobu. Navíc, jak člověk začne stárnout, síly ubývají, po šedesátce bych asi nechtěla pracovat 10 hod denně.